Do not forsake me, oh, my darlin'
On this our weddin' day
Do not forsake me, oh my darlin'
Wait, wait long
The noon day train will bring Frank Miller
If I'm a man, I must be brave
And I must face that deadly killer
Or lie a coward, a craven coward
Or lie a coward in my grave
Oh, to be torn 'tween love and duty S'pposin' I lose my fair-hair beauty
Look at that big hand move along Nearin' high noon
He made a vow while in state prison That it would be my life or his on
I'm not afraid of death, but, oh
What will I do if you leave me
Do not forsake me, oh my darlin'
You made that promise when we wed
Do not forsake me, oh my darlin'
Although you're grievin', I can't be leavin'
Until I shoot Frank Miller dead
Wait long, wait long
Jesi li video ono što i ja? Hajde Džo, otvori. Danas će biti veliki dan.
- Žuriš? - Naravno da žurim.
Ti si budala. Hajde.
U redu, dame i gospodo. Da započnemo.
Hoće li mlada i mladoženja da budu ljubazni i istupe napred?
Vile Kejn i Ejmi Fauler,
stupili ste ovde, ispred mene kao Gradonačelnika,
da budete zajedno sjedinjeni u vezu svetog braka.
- Čoveče, kako je toplo. - Toplo? Ti ovo nazivaš toplo?
Pa, ja ću... Čini mi se da sam video Bena Milera.
- On je negde u Teksasu. - Znam.
Drugi je ličio na Pirsa, a onaj na Kolbija. Oh, to nije moguće!
Moja divna božice...
- Podnevni voz stiže na vreme? - Da, Gospodine. Ja mislim tako, Gospodine.
Ne znam zašto ne bi stigao... Gospodine Pirs.
Kako ste, Gospodine Miler... g. Pirs... g. Kolbi?
Da li vi, Vil Kejne, uzimate Ejmi za voljenu ženu
da je imate i čuvate od sada pa sve do smrti?
Da.
Dali vi, Ejmi, uzimate Vila za voljenog muža
da ga imate i čuvate od sada pa sve do smrti?
- Da. - Prsten, molim.
Na osnovu zakona, po kojem sam ovlašćen za ovu teritoriju,
proglašavam vas za muža i ženu.
Ne znam za ostale, ali ja imam jednu drevnu privilegiju.
Baš brz trk za nedelju.
- Vile! - Sva ta gužva...
Ejmi, ljudi treba da budu sami kada se ožene.
Znam.
Trudiću se, Ejmi. Daću sve od sebe.
I ja, takođe.
Medeni mesec je zvanično gotov. Dođite svi.
- Ne budi toliko iznenađen. - Nema privatnosti na njegovom venčanju.
Pa, još jedna ceremonija i Vil je slobodan čovek, manje ili više.
Šerife, ostavi svoju značku.
Ne želim to da učinim dok vaš novi šerif nije ovde.
Faler, Heland i ja smo ovlašćeno izborno veće ovog grada.
Takođe smo tvoji dobri prijatelji.
Zbog posla koji si dobro obavio, kažem, a sudija me neće osuditi,
ovaj grad biće siguran do sutra.
Pobedili ste. Ali ne ženite kvekerku, nateraće vas da vodite prodavnicu.
- Ne mogu da zamislim da to radiš, Vile. - Ja mogu.
Mogu i ja i još neku dobru stvar, takođe.
Hvala.
Nisi tako govorio dok si nosio značku.
U redu, skunuću je. Ali moram prvo da naplatim.
- Pusti me! - Ne dok me ne poljubiš.
Pusti me, ti ludo!
- Trebalo je da budeš advokat. - Rečeno mi je da budem prodavac.
Šerife, telegram za vas.
To je strašno.
- Pomilovao je Frenka Milera. - Ne verujem.
Mi ne možemo, takođe.
- Dobro je što ti je javio. - To nije sve.
Ben Miler je dole na stanici sa Pirsom i Kolbijem.
- Pitao je za podnevni voz. - Podnevni voz?
Pa,... Napusti grad. Napusti grad ovog trenutka.
- Šta je to? - Nije važno sada.
- Šta je to, g. Hau? - Samo idite i sve će biti dobro.
- Mi ćemo se pobrinuti za sve. - Moram da ostanem.
Jesi li lud? Misli na Ejmi.
Zbogom, Ejmi. Ne brini, sve će biti u redu.
Hm,... To je čudno.
- Šta? - O, nisi mogla da vidiš.
Kejn i njegova žena otišli su u velikoj žurbi.
- Šta je tu tako čudno? - Kažem, ta velika žurba.
Valjda ne misliš da se Kejn uplašio trojice revolveraša?
Nikada ga nisam video da tako šiba konje.
- Seme? - Uđi, Helena.
Ben Miler je u gradu. Sa njim su dvojica iz stare bande.
Trebalo bi da pogledam okolo.
- Zašto staješ? - Ne valja. Moram da se vratim, Ejmi.
- Zašto? - To je ludo. Nisam poneo ni jedan revolver.
- Onda hajde da produžimo. Požuri. - Ne.
O tome sam razmišljao.
Naterali su me da bežim. Nikada nisam bežao ni od koga.
- Ne razumem ništa od toga. - Neman vremena da ti objašnjavam.
- Ne idi nazad, Vile. - Moram. U tome je stvar.
Kejn se vratio!
- Ne veruj u to. - Sad sam ga video!
- Koliko smo kovčega dobili? - Dva.
Biće nam potrebno najmanje još dva kako god da brojiš.
Biće bolje da radiš. Frede.
Molim te, Vile, reci mi o čemu se radi.
Pre 5 godina, uhapsio sam nekog zbog ubistva. Trebalo je da bude obešen.
Ali gore na severu, osuđen je na zatvor i sada je slobodan.
Ne znam kako se to desilo. Izgleda da se sada vratio.
- Još uvek ne razumem. - On je...
Uvek je bio neobuzdan, na neki način lud. Sigurno će praviti probleme.
Ali to se nas ne tiče. Ne više.
Ja sam onaj koji ga je uhvatio.
Ali to je bio deo tvog posla. Oni su dobili novog šerifa.
Neće stići do sutra. Izgleda da moram da ostanem.
- Isti sam čovek sa značkom ili bez nje. - Nije tako.
On će me tražiti. Trojica iz njegove stare bande ga čekaju.
- Baš zato treba da odemo. - Oni će krenuti za nama.
Četvorica... A mi ćemo biti potpuno sami u preriji.
- Imamo prednost od jednog sata. - Šta je jedan sat?
Nikada ne bi mogli da držimo tu prodavnicu, Ejmi.
Morali bi stalno da bežimo dok god smo živi.
Ne bi. Ne, ako oni ne znaju gde da nas traže.
- Molim te, hajde da idemo. - Ne mogu.
Ne pokušavaj da budeš heroj. Ne moraš da budeš heroj, za mene ne.
Ne pokušavam da budem heroj. Ako misliš da volim ovo, luda si.
Vidi, Ejmi. Ovo je moj grad. Imam prijatelje ovde.
Skupiću nove zamenike i sa poterom uz mene, možda neće biti problema.
- Znaš da će biti problema. - Onda je bolje da se to desi ovde.
Žao mi je, dušo. Znam kako se osećaš zbog ovoga.
- Da li znaš? - Znam. To je protiv tvoje vere.
- Naravno da znam kako se osećaš. - Ali radiš baš isto kao da ne znaš.
Oh, Vile... Venčali smo se pre nekoloko minuta.
Imamo čitav život pred nama. Zar ti to ništa ne znači?
Znaš da imam samo jedan sat, a moram da uradim mnogo toga.
Ostani u hotelu dok se ovo ne završi.
Ne, neću biti ovde kada se ovo završi.
Tražiš da čekam jedan sat i vidim da li ću biti žena ili udovica.
- To je predugo čekanje. Neću učiniti to. - Ejmi...
Ako ne pođeš sa mnom sada, otputovaću vozom.
Moram da ostanem.
- Drago mi je što si došao, Persi. - Stvarno?
Da nisi zaboravio da sam ja osudio Frenka Milera?
Nije trebalo da se vraćaš, Vile.
Računao sam da moram. Računao sam da moram da ostanem.
- Loše si računao. - Skupiću poteru, 10- 12 naoružanih ljudi.
- Moja intuicija mi govori drugačije. - Zašto?
Nema vremena za građanske lekcije, moj sinko.
U 5. veku pre Hrista građani Atine
koji su patili pod tiraninom, svrgnuli su ga i kaznili.
Kada se on vratio posle nekoliko godina sa vojskom plaćenika,
ti isti građani, ne samo što su mu otvorili kapije,
nego su mirno stajali dok je on ubijao članove veća
Nešto slično se dogodilo pre 8 godina u gradiću Indian Fols
Smrt sam izbegao samo zahvaljujući uticaju neke dame sumnjive reputacije
i po cenu jednog divnog prstena koji je nekada pripadao mojoj majci.
Na nesreću, više nemam prstenja.
- Ti si sudija. - Bio sam sudija mnogo puta u mnogo gradova.
- Nadam se da ću živeti da budem opet. - Nemam pravo da ti pričam šta da radiš.
Zašto moraš biti toliko glup? Jesi li zaboravio šta je uradio? Da je on lud?
Zar se ne sećaš kada je sedeo ovde i rekao:
"Nikada me nećete obesiti. Vratiću se, kunem se. Ubiću te, Kejne!"
Izvolite, gospođo. Ovo će vas odvesti u Sent Luis.
Hvala.
Možda je bolje da čekate negde drugde. Na primer, u hotelu.
- U redu, hvala vam. - Strašno mi je žao zbog ovoga, g-đo Kejn.
Nemojte da brinete. Šerif će voditi računa o sebi.
Hvala vam veliko.
Hej, ovoga nije bilo ovde pre 5 godina.
- Pa, šta? - Ništa,...za sada.
Harvi, zar ne misliš da te Kejn traži baš sada?
- Ti si baš zabrinut zbog njega? - Zar ti ne bi bila zbog mene?
Predpostavljam,...zbog tebe.
Odmah se vraćam.
- Zbogom, Vile. - Zbogom.
- Misliš da te ostavljam na cedilu? - Ne.
Vidi, ovo je prljava mala selendra u sred ničega.
Ništa od onoga što se dešava ovde nije stvarno važno. Izvuci se.
Nema vremena.
Kakvo uzaludno traćenje. Srećno.
Džoni!
- Zašto nisi u crkvi? - A vi?
Hoćeš li da mi učiniš nešto?
Nađi Andersona, Haua i Folera i kaži im da su mi potrebni ovde.
- Onda nađi Harvija Pela! - Nema potrebe. Ja sam ovde.
- Gde si bio? - Imao sa posla.
Znaš šta se dešava? Imamo puno posla.
Čekaj trenutak. Znaš da ovo nije stvarno tvoj posao.
- To mi svi uporno pričaju. - Saslušaj za sekundu.
- U redu, slušam. - Ovako ja to vidim.
Ako odeš, dok ne stigne novi šerif, ja preuzimam dužnost. Jel tako?
Ako sam dovoljno dobar da obavim posao kada je gusto,
kako to da gradski oci nisu imali poverenja u mene za stalno?
- Ne znam. - Zaista?
- Ne. - Mislim da si ti prigrabio sav teret.
Možda me nisu pitali. Možda su mislili da si previše mlad.
- I ti misliš da sam previše mlad? - Tako deluješ ponekad. Hajde.
Stvar je prosta, Vile. Samo reci starim momcima da sam ja novi šerif.
Sutra oni mogu da kažu novom momku da je radno mesto popunjeno.
- Ti stvarno misliš tako? - Naravno.
- Ja to ne mogu da uradim. - Zašto?
- Ako ti ne znaš, nije moje da ti kažem. - Ti stvarno nećeš to da uradiš?
- Pusti to. - U redu...
Istina je da si pričao protiv mene od samog početka.
Ljubomoran si zbog mene i Helene Ramirez sve vreme, zar ne?
Ti i Helena Ramirez? Ja...
Nisam znao i to meni ne znači ništa, trebalo bi da znaš.
Jes, prala te je više od godinu dana.
Oženio si se, samo ne možeš da podneseš da neko zauzme tvoje mesto kod nje...
- ... naročito ja. - Ti si...
- Nemam vremena, Harv. - OK, pređimo na posao.
Ako želiš da te podržim, kaži neku dobru reč za mene.
Naravno da hoću podršku, ali neću da je kupujem. To mora biti tvoja odluka.
Mislio sam da si odrastao do sada.
Ja mislim da si ti smekšao dole u Ebilejnu.
Valjda obojica grešimo.
Šta je tako smešno?
Da li si stvarno mislio da možeš da pređeš Kejna?
- Zašto ne? - Kada ćeš, već jednom, da odrasteš?
- Umoran sam od takvih razgovora. - Onda odrasti.
Zaveži!
- U redu. - Zašto nije pristao?
Mnogo sam mu potreban kada Frenk Miler stigne ovde.
- Sigurno je tako. - Morao je da me postavi za šerifa.
- On ljubomoran. Na mene i tebe. - Je li?
Naravno.
- Rekao si mu? - Naravno.
Ti si budala.
Zašto? Zar nisi želela da on zna?
Hej... Ko je, u stvari, raskinuo. Ti ili on?
Odlazi, Harvi.
- Mogao bih baš to da uradim. - Onda uradi to!
- Ti ne misliš tako. - Isprobaj me.
Pričaćeš drugačije kada Frenk stigne ovamo.
Biće ti neko potreban kada pokušaš da objasniš vezu sa Kejnom.
- Mogu sama o sebi da brinem. - Naravno.
Čuo sam da nećeš biti tako lepa kada on završi sa tobom.
- Neću se vratiti. - Dobro.
Napred.
- Video sam Harvija. Da li je sve u redu? - Moram da razgovaram sa g. Viverom.
- Odlaziš? - Da.
Da li hoćeš da pomognem Kejnu?
- Ne. - U redu.
Mogu li sčekati ovde podnevni voz?
Pitala sam, mogu li sačekati ovde u holu do podne?
- Naravno, gospođo. - Hvala.
- Vi ste gospođa Kejn, zar ne? - Da.
Odlazite podnevnim vozom. A vaš muž ne ide sa vama?
- Ne, zašto? - Onako, ali može biti zanimljivo.
Što se mene tiče, ne bih napustio ovaj grad u podne ni za sav čaj iz Kine.
Ne, čoveče. Biće baš zanimljivo da se vidi.
# My eyes have seen the glory of the coming of the Lord
#He's trampling out the vintage where the grapes of wrath are stored
# He has loosed the fruitful lightening of His terrible swift sword
# His truth is marching home
# Glory, glory, halleluja Glory, glory, halleluja
# Glory, glory
#Halleluja His truth is marching home
# He has sonded forth the trumpet that shall never call retreat
# He is shifting out the hearts of men before His judgement seat
- Vile, sad sam baš čuo... - Zdravo.
Možeš da računaš na mene, znaš to, zar ne?
- Računao sam na tebe. - Očistio si ovaj grad.
Učinio si da žene i deca mogu mirno da žive ovde.
Miler i slični nikada neće divljati ovde opet.
- Nadam se da ljudi tako misle. - A kako bi drugačije?
- Koliko si dobrovoljaca sakupio? - Nikoga, još.
Pa, bolje požuri, čoveče. Vratiću se za 10 minuta.
- Gde je on? - Dolazi sa zadnje strane. Pažljiv je.
Uđite, g. Viver. Zdravo. Molim vas, sedite.
Da li je nešto pogrešno, g-đo Ramirez? Zašto ste me zvali?
Napuštam grad. Želim da prodam prodavnicu.
- Hoćete li da je otkupite? - Koliko tražite?
Dve hiljade. Mislim da je to pošteno.
To je fer, u redu, ali ja ne mogu da skupim toliko sada.
- Koliko možete da sakupite? - Pa,... 1000 dolara.
U redu, ostatak možete platiti Semu za šest meseci.
- A on će to dati meni. Dogovoreno? - Da, gospođo.
U redu, g. Viver. Hvala vam.
Gospođo Ramirez hoću da vam zahvalim za sve, mislim...
Kada smo se prvi put dogovorili da me postavite u prodavnicu
i da budem vaš tihi partner, znate, moja žena je mislila...
Ops... Hteo da kažem da ste uvek bili velikodušni prema meni
i želim da znate da sam ja bio pošten prema vama.
Znam da ste bili, g. Vivere. Zbogom.
Zbogom, gospođo Ramirez. I neka vas sreća prati.
- Vile... - Ejmi. Predomislila si se.
Ja sam mislila da si se ti predomislio.
Ne, Vile, kupila sam kartu.
Vidim.
Počisti sobu broj 19. Gospodin Miler je vrlo sitničav.
- Da li je Helena Ramirez tu? - Mislim da jeste.
Valjda možete da pronađete sobu?
Napred.
Šta tražiš ovde? Misliš da sam se promenila?
Šta hoćeš? Hoćeš da ti pomognem?
Hoćeš da tražim od Frenka da te pusti da odeš? Da molim za tebe?
Neću to učiniti. Ni prstom ne bih mrdnula za tebe.
Došao sam da ti kažem da on dolazi. Mislio sam da to treba da znaš.
Znam to.
Treba da napustiš grad jer ja možda neću moći da... pa...
- Svašta može da se desi. - Ne plašim se ja njega.
Znam da se ne plašiš, ali ti... ti znaš kakav je on.
Znam kakav je on.
Možda on ne zna.
- Verovatno je dobio pisma. - Pa šta?
Ništa u životu nije besplatno. Odlazim. Sada se pakujem.
To je dobro.
- Zbogom, Helena. - Kejne...
Ako si pametan, i ti ćeš otići.
- Ne mogu. - Znam.
- Mogu li vas pitati nešto? - Naravno.
- Ko je gospođa Ramirez? - Gospođa Ramirez?
Ona je bila prijateljica vašega muža, nedavno.
Pre toga je bila prijateljica Frenka Milera.
Razumem. Hvala.
- Vi ne volite moga muža, zar ne? - Tako je.
- Zašto? - Ima mnogo razloga.
Ovo mesto je uvek bilo puno kada je Frenk Miler bio ovde.
Nisam jedini.
Mnogi ljudi misle da dolazi plaćanje penala.
Pitaliste me, gospođo. Ja sam vam samo odgovorio.
- Idem da uzmem neko piće. - Baš moraš da piješ?
- Jest. - Ako ideš da...
- Rekao sam da idem za piće. - Drži se dalje od Kejna.
Naravno.
Zdravo, Harve. Gde ti je limena zvezda?
- Skinuo sam je i završio sa tim. - Pametan potez.
Nisam tražio tvoje mišljenje.
Hej, Bene! Kako si?
Hej, vidi ko je ovde!
- Kako si Bene? - Daj mi flašu.
- Prošlo je mnogo vremena, Bene. - Jes.
Da, čoveče. Kako je Frenk?
- Ne žali se. - Biće vruće u ovde večeras, a?
Ne bi me to iznenadilo.
Kejn će biti mrtav za 5 minuta pošto Frenk siđe sa voza.
- To nije puno vremena. - Samo toliko je Frenku potrebno, jer...
Ti nosiš značku i pištolj, šerife. Nije trebalo to da uradiš.
U pravu si.
Ne.
Mislim da svi znate zašto sam ovde.
Potrebni su mi dobrovoljci. Uzeću sve koji se jave.
Mora da si lud kada si ovde došao da podigneš poteru.
Frenk ima prijatelje u ovoj sobi. To bi trbalo da znaš.
Neki su bili dobrovoljci kada smo razbili ovu bandu. Potrebni ste mi opet... sada.
Stvari stoje sada drugačije. Imao si 6 stalnih zamenika kada si počeo.
Svaki od njih bio je vrhunski revolveraš. Sada ne možeš da nađeš više od dvojice.
Nećeš naći ni dvojicu. Harv Pel kaže da te je napustio. Zašto?
To je nešto između nas dvojice.
Tražiš previše, uzimajući u obzir kakav je Frenk.
U redu. Svi znamo kakav je Miler.
Zato sam došao ovde. Zar ne?
Mildred, on dolazi. Sada uradi kao što sam ti rekao.
Ja nisam kod kuće. Bez obzira šta on kaže, nisam kod kuće.
- Seme, on je tvoj prijatelj. - Ne prepiri se sa mnom. On stiže.
Neće mi verovati. Znaće da lažem.
Uradi kao što sam ti kazao.
- Dobar dan, g-đo Foler. Da li je Sem tu? - Ne, on nije tu.
Da li znate gde je? Važno je da ga nađem.
Mislim... On je u crkvi, Vile. Otišao je u crkvu.
- Bez vas? - Ja ću otići čim se obučem.
Hvala, g-đo Foler. Zbogom.
Šta ti hoćeš? Hoćeš da poginem?
- Da li hoćeš da postaneš udovica? - Ne, Seme. Ne.
Kejne!
- Šta se desilo, Džimi? - Ništa. Tražio sam te.
'Oću oružije. 'Oću da budem sa tobom kada voz stigne.
- Možeš... možeš li da rukuješ oružijem? - Naravno da mogu. Nekada sam bio dobar.
Pošteno, samo da se saberem
To mi je šansa. To mi je potrebno. Molim te, pusti me da učestvijem u tome.
U redu, Džimi. Zvaću te ako mi budeš potreban.
Popij piće u međuvremenu.
Uđi, Seme.
Napuštaš grad?
- Gde ideš? - Ne znam još.
To nema mnogo smisla.
- Ti se plašiš, a? Plašiš se Milera. - Ne.
Naravno da se plašiš. Inače ne bi bežala.
Ne moraš da brineš dok god sam pored tebe, znaš to.
- Ja ću sprečiti Milera uvek. - Verujem ti.
Onda zašto odlaziš? Zato što raskidaš sa Kejnom.
- Oh, Harvi... - Zašto ideš?
- Kakvu razliku to pravi? - Znam ja, to je Kejn!
Nije Kejn. Reći ću ti nešto o tebi i tvom prijatelju Kejnu.
Ti si naočit momak, imaš široka ramena.
Ali on je čovek.
Potrebno je više od širokih ramena da budeš čovek, Harvi,
a ti treba mnogo toga da prođeš.
Znaš šta? Ne verujem da ćeš ikada uspeti.
Da ti kažem nešto. Ti ne ideš nikuda.
Ti ostaješ sa mnom. Biće kao što je bilo ranije.
Želiš da znaš zašto odlazim? Onda slušaj.
Kejn će biti mrtav za pola sata. I niko neće učiniti ništa zbog toga.
I kada on umre, umreće i ovaj grad. To mogu da osetim.
Ja sam sama na ovom svetu. Moram da živim.
Zato idem na neko drugo mesto, to je sve.
Ne volim da iko stavlja svoje ruke na mene dok i ja ne želim to isto.
I ne želim te više... nikada.
Naš tekst za danas je iz Malahije, četvrto poglavlje.
"Na dan kada će kometa sagoreti kao pećnica; i svi ti ponosni, da, svi..."
Da?
Žao mi je, pastore, nisam želeo da prekidam službu...
Već si to učinio. Nisi često dolazio u ovu crkvu, šerife.
I danas nisi osetio potrebu da se venčaš ovde.
Šta je tako važno što te sada donosi ovde?
Potrebna mi je pomoć.
Istina, nisam čovek koji redovno ide u crkvu i to je možda ružna stvar.
Nisam se venčao danas ovde zato što je moja žena kveker,
ali sam ovde došao po pomoć zato što su ljudi ovde.
Žao mi je, šerife. Reci šta imaš da kažeš.
Možda neki od vas već znaju, ali ako ne...
Izgleda da se Frenk Miler vraća podnevnim vozom.
Potrebni su mi svi dobrovoljci koje mogu da dobijem.
Dobro, šta čekamo?
Hajdemo.
Stani malo, stani!
Pre nego što pohrlimo u nešto što nije prijatno,
hajde da vidimo da li znamo čemu sve to.
Ono što hoću da znam je: da li je istina da Kejn nije više šerif?
I da li postoji lična netrpeljivost između Kejna i Milera?
U redu, u redu! Tiše, svi tiše!
Ako postoje različita mišljenja hajde da ih čujemo.
Ali hajde da to učinimo kao odrasli ljudi i pustimo decu da izađu iz zgrade.
- Nešto novo o vozu? - Dolazi na vreme koliko ja znam, gospodine.
Upošte nije važno da li postoji nešto između Milera i Kejna.
Svi znamo ko je Miler i šta je Miler.
- Gubimo vreme. - U redu, Koj!
Svi znamo ko je Miler i rešili smo ga se jedanput.
A ko ga je spasao od vešala? Političari sa severa.
Kažem, ovo je njihovo maslo. Neka se onda oni pobrinu za to.
- Frajer? - Pa, ja kažem ovo:
Dosta smo novca davali za šerifa i zamenike.
Prvi put kada se pojavi neki problem, ispada da sami moramo da ga rešavamo.
Zašto smo plaćali sve ovo vreme?
Nismo policajci i ovo nije naš posao.
I ranije sam pričao da treba da imamo više zamenika.
Da ih imamo, ne bi se suočavali sa ovom sada.
Trenutak, trenutak! Utišajte se svi!
Pazimo na red. Morate podići ruku.
Ne mogu da poverujem da sam čuo neke stvari koje su izrečene ovde.
Trebalo bi da se stidite.
Platili smo ovoga čoveka i on je bio najbolji šerif koga smo ikada imali.
Ovo nije njegova nevolja već naša.
Ako ne učinimo pravu stvar, imaćemo još veću nevolju.
Postoji samo jedna stvar da se uradi, a svi znate šta je to.
- Kaži, Kibi. - Pristupamo problmu pogrešno.
Ta trojica ubica bahato šetaju ulicama kao da...
Zašto ih nisi stavio u zatvor gde tereba da budu?
Onda bi brinuli samo o Mileru.
Nemam zbog čega da ih uhapsim. Oni nisu uradili ništa.
Nema zakona koji im zabranjuje da sede na klupi železničke stanice.
Ne mogu više ovo da slušam. Šta je sa vama ljudi?
Setite se kada poštena žena nije mogla da prođe ulicom ni po danu.
Nije postojalo mesto gde bi mogla deca da se izvedu.
Kako možete da sedite i pričate, pričate i pričate ovako?
Zašto se toliko uzbuđujemo oko toga? Otkud znamo da je Miler u tom vozu?
Možemo biti sigurni da jeste. Vremena ima sve manje.
- Pastore, šta vi kažete? - Ne znam.
Zapovest kaže "ne ubij",
ali mi smo unajmili ovoga čoveka da to učini za nas.
Pravi i krivi put izgledaju potpuno jasno ovde,
ali ako bi trebalo da kažem ljudima da izađu i ubiju,
i možda sami budu ubijeni... Ne znam šta da kažem. Žao mi je.
U redu. Ja ću reći ovako.
To što ovaj grad ima Vila Kejna ne može se platiti novcem. Ne zaboravite to.
On je najbolji šerif kojeg smo imali i možda najbolji kojeg ćemo ikada imati.
Zato ako se Miler danas ovamo vraća, to je naš problem, a ne šerifov.
To je naš problem jer ovo je naš grad.
Izgradili smo ga svojim rukama, ni iz ničega.
Ako hoćemo da budemo pošteni, moramo da razmišljamo jasno danas.
Moramo smoći hrabrosti da uradimo ono što je pravo, bez obzira koliko je to teško.
U redu. Biće borbe kada se Kejn i Miler sretnu.
Neko će da strada, to je sigurno.
Sada... Ljudi sa severa razmišljaju o ovom gradu.
Hoće da ulože novac ovde, da otvore prodavnice i fabrike.
To bi mnogo značilo ovom gradu, strahovito mnogo.
Ali ako pročitaju o pucnjavi na ulicama, šta će oni misliti?
Reći ću vam. Oni će misliti da je ovo još jedan divlji grad
i sve što smo uradili biće izbrisano.
U jednom danu, ovaj grad biće vraćen u nazad za pet godina
i ja mislim da nesmemo dopustiti da se to desi.
Podsećam vas, svi znate šta mislim o ovome čoveku.
On je veoma hrabar, dobar čovek. Nije morao da se vrati danas.
I zbog njega i zbog ovog grada, bolje da se nije vratio.
Jer kada ne bi bio ovde kada Miler stigne,
verujem, ne bi bilo nikakve nevolje, baš nikakve.
Sutra dolazi novi šerif i ako mu damo posao,
možemo da kontrolišemo sve što će se desiti.
Po meni to ima smisla. To je jedini način da ovo rešimo.
Vile, mislim da je bolje da odeš dok još ima vremena.
Bolje je za tebe i... bolje je za nas.
Hvala.
Zašto ne ostaviš tu flašu?
- Bang, bang, bang! - Mrtav si, Kejne.
Poslao sam dete da te nađe. Zar nije dolazilo?
Bilo je ovde.
Bio si mi prijatelj čitavog života. Ti si mi dao ovaj posao.
Poslao si ih da me dovedu.
Još od vremena kada sam bio dete želeo sam da budem kao ti, Mart.
- Bio si čovek od zakona čitav svoj život. - Jes, čitav moj život. Baš neki život.
Rizikuješ svoju kožu hvatajući ubice, a porota ih posle oslobodi,
tako da se onu mogu vratiti da pucaju na tebe ponovo.
Ako si pošten, ostaješ siromah ceo život.
Na kraju odapneš potpuno sam u nekoj prljavoj ulici.
Zbog čega? Ni zbog čega. Zbog jedne limene zvezde.
Sudija je napustio grad, Harvi je dao ostavku, a ja ne mogu da skupim poteru.
Tako je to. Sve se dešava iznenada.
Ljudi najviše vole da se mešaju u zakon i red.
Možda zato što ih nije briga. Ljude baš nije briga.
Šta da radim, Mart?
Nadao sam se da nećeš da se vratiš.
- Ti znaš zašto sam se vratio. - Ali ne da izvršiš samoubistvo.
Nekada... Nekada zatvor izmeni čoveka.
Ne njega. To je sve planirano, zato su svi oni ovde.
Beži, Vile! Izvuci se.
Hoćeš li sa mnom na železničku stanicu?
Ne.
Znaš šta osećam prema tebi, ali neću ići s tobom.
Čoveku sa vezanim rukama nije potreban artitis, zar ne?
Ne, ne bih mogao ništa da ti pomognem.
Ti bi sebe izložio opasnosti brinući zbog mene.
To je suviše jednostavno, kao što i jeste.
- Zbogom, Martine. - Zbogom.
Sve je to ni za šta, Vile. Sve je to ni za šta.
Izvinite, koji je broj sobe g-đe Ramirez?
- Tri. - Hvala.
Uđite.
- Da? - G-đa Ramirez? Ja sam g-đa Kejn.
Znam.
- Mogu li da uđem? - Ako hoćete.
- Sedite, g-đo Kejn. - Ne hvala.
- Šta želite? - Molim vas...
Plašim se da ako sednem, neću moći posle da ustanem.
- Zašto? - Nije mi bilo lako da dođem ovamo.
- Zašto? - Vidite, g- đo Ramirez...
Vil i ja smo se venčali pre jednog sata. Bili smo spremni da odemo...
... kada se ovo desilo, a on onda nije hteo da ide.
Učinila sam sve. Molila sam, pretila sam. Nisam mogla da doprem do njega.
- Šta sad? - Taj čovek dole, portir...
On mi je rekao neke stvari za vas i Vila.
Pokušala sam da shvatim zašto on nije hteo da ode sa mnom.
To se desilo zbog vas.
- Šta vi hoćete od mene? - Pustite ga da ide.
Još uvek ima šanse. Pustite ga.
- Ne mogu vam pomoći. - Molim vas.
On ne ostaje zbog mene.
Nisam razgovarala sa njim mesecima, do danas.
- Ja odlazim istim vozom kao i vi. - Zašto onda on ostaje?
Ako vi ne znate, ja vam ne mogu pomoći.
Hvala u svakom slučaju. Bili ste vrlo ljubazni.
Kakva ste vi to žena? Kako ga možete tek tako napustiti?
Da li vas pucnji iz oružija toliko plaše?
Ne, g-đo Ramirez. Slušala sam pucnje.
Moj otac i moj brat ubijeni su pištoljima.
Bili su na pravoj strani, ali to im nije pomoglo kada je pucnjava počela.
Mom bratu je bilo 19 godina kada sam gledala kako umire.
Zato sam postala Kvekerka. Ne brine me ko je u pravu, a ko greši.
Mora da postoji bolji način da ljudi žive.
Vil zna šta je mislim o tome.
Trenutak. Čekaćete voz dole u holu?
- Da. - Zašto ne sačekate ovde?
Baš me briga za Kejna, ali on ima mnogo hrabrosti.
Ti si baš oštrouman, Džo.
Uvek sam računao da si hrabar, ali nikad nisam polagao na tvoju pamet, sve do sada.
Šta to znači?
Treba biti mudar da se zna kada se valja povući.
Ako ne mogu da biram društvo kada pijem, neću da dolazim ovde nikada.
U redu... U redu. Dečko sa limenom zvezdom.
Stavi sedlo na njega, Kejne. Hajde, osedlaj ga.
Dugo će da trči pre nego što se umori.
- Ti si sam razmišljao o tome. - Tako nekako.
- Plašiš se? - Valjda.
Sigurno. U tome ima rezona.
Hajde. Da ti pomognem.
Izgleda kao da svi žele da me oteraju iz grada.
Niko ne želi da gleda kako te ubijaju.
- Gde si pošao? - Nazad u kancelariju, valjda.
O, ne. Ti ćeš uzjahati ovog konja i otići.
Šta se desilo sa tobom? Sam si bio spreman da to učiniš.
Vidi, Harv. Razmišljao sam o tome jer sam bio umoran.
O mnogo čemu se razmišlja kada si umoran. Ne mogu učiniti to.
- Zašto? - Ne znam.
Penji se na konja, Vile!
Zašto ti je to tako važno? Nije te briga ako preživim ili poginem.
- Hajde. - Ne guraj me. Umoran sam od guranja.
Mrzim ovaj grad. Uvek sam ga mrzela.
Biti Meksikanka u ovakvom gradu...
- Razumem. - Razumeš?
To je dobro. Ja ne razumem tebe, ma šta ti rekla.
Da je Kejn moj muž, nikada ga ne bih ostavila. Uzela bih oružije.
- Borila bih se. - Zašto se ne boriš?
On nije moj muž. On je tvoj.
- Imaš li čiste vode? - Zašto? Naravno, šerife, sedite.
- Upali ste u nekakve teškoće? - Ne, nisu teškoće.
- Šta to pravite? - Samo popravljamo stvari.
Sada, polako. Sedite, tako je.
Frede, Frede! Čekaj malo. Prekini dok ti ne kažem da ponovo počneš.
- Hvala. - Drago mi je, šerife.
- O, ne... - Kaži pomoćniku da nastavi posao sada.
- Vile! - Izgleda da sam zaboravio na tebe, Herb.
- Drago mi je da si ovde. - Nemamo mnogo vremena.
- Tako je. - Kada dolaze ostali momci?
- Moramo da napravimo plan. - Ostali momci?
Nema ostalih momaka. Samo smo ti i ja.
- Šališ se. - Ne, nisam mogao nikoga da nađem.
Ne verujem ti! Ovaj grad nije tako nisko pao.
- Nikoga nisam našao. - Onda smo stvarno samo ti i ja.
- Ispada tako. - Ti i ja protiv Milera i svih njih?
- Tako je. Hoćeš li da se povučeš, Herb? - Pa..
Nije da želim da se povučem, ne. Vidiš...
- Nisam računao ni ništa slično ovome. - Nisam ni ja.
Ja sam dobrovoljac, znaš da jesam. Bio sam spreman.
Ja... I sad sam spreman, ali ovo nije kao što si rekao da će biti.
Ovo je kao izvršavanje samoubistva. Ja nisam šerif.
Samo živim ovde. Ja nemam ništa lično ni protiv koga.
- Neću da učestvujem u ovome. - Mislim da nećeš.
Postoji granica do koje možeš da tražiš. Šta je sa mojom decom?
Idi kući svojoj deci, Herb.
Ako ti pomognu ostali momci, ja ću ići sa vama.
Idi kući, Herb.
- Šta ti hoćeš? - Našao sam ih, sve osim g. Hendersona.
- Ja sam našao njega. Hvala. - I drugi put.
Šerife, dozvoli da se borim s tobom. Ne plašim se.
- Ne. - Molim te, dozvoli mi, šerife!
- Ti si dete, ti si klinac. - Imam 16 godina.
- Znam da pucam iz pištolja, takođe. - Ti imaš 14 godina. Zašto lažeš?
Veliki sam za svoje godine. Molim te, šerife!
Pa, jesi veliki za svoje godine, ali ne. Idi, odlazi odavde.
OTVORITI U SLUČAJU MOJE SMRTI
Hej, Čarli. Možeš sada da ideš kući.
Hvala, šerife!
Stvarno sam zahvalan. Svakako da jesam.
Da li znate da li je salun otvoren?
- Rekao sam da ideš kući, Čarli. - Da, gospodine.
- Zbogom, Helena. - Zbogom, Seme.
Pazi se.
- Zdravo, Frenk. - Kako si, Frenk?
- Sve je spremno? - Baš onako kako si hteo.
- Imamo tvoje oružije ovde. - Hajde onda da počnemo.
- Zar ne možeš da sačekaš? - Samo oću da budem spreman.
Milere!
Kejne, izađi... ili će tvoja prijateljica proći kao što je Pirs.
Izaći ću, pusti je da ide.
Čim prođeš kroz ta vrata. Neći da pucam.